Jeg mer merker enn hører at noen kommer opp på siden av solsengen min. Jeg holder hånden opp, skygger for sola og myser. 'Felix' står det på skiltet på brystet. Uvanlig. Pent. Det passer ham. Jeg setter meg halvt opp og støtter meg på albuene mens han setter seg på huk ved siden av og rydder bordet mitt – en lav plastkrakk med hull for glassene. Ikke mine glass, men jeg er glad jeg la meg her så han kunne komme og rydde.Jeg smiler svakt til ham. Og så sier han noe uforståelig og ser på meg. Blikket. Jeg skjelver. Et heftig kyss, og så skilles vi.Vel, blir det flere stevnemøter?-