...
És a repülőtér fényei is felsejlettek a távolban!
− May Day, May Day! Itt a Sierra Echo Charlie kettőszáz-négy − ordította bele a rádióba. − Leszállni, vagy lezuhanni szeretnék a lehető legközelebbi kifutóra!
− Ember, mi a kénköves poklot keres itt, ebben az ítélet időben?! − az „őrült” pilótán megdöbbent légi irányító szabályosan bejelentkezni is elfelejtett.
Amitől Balunak végképp elgurult a gyógyszere:
− Mondja, maga csökkent munkaképességű?! Mondjuk süket?! LE SZERETNÉK SZÁLLNI! − az utolsó mondatot már szinte beleüvöltötte az éterbe...
...Eric Daniue elgondolkodva meredt maga elé. Az imént elhangzottak alapjaiban változtatták meg az álláspontját.
Azt az álláspontot, amely számára amúgy is nagyon régóta értelmét vesztette.
Hiszen kénytelen-kelletlen de már évekkel ezelőtt be kellett látnia, hogy az oly hatékonyan működő Illuminátusnak igenis szüksége van egy ellenpólusként funkcionáló Szövetségre.
'Gyanítom, ugyanerre a következtetésre juthatott Martinez is.' − sejtette meg végre az igazságot. − 'Amihez pedig elengedhetetlen, hogy ne legyenek behozhatatlan előnyök egyik fél kezében sem.'
Lassan megfordult… és kisétált az immáron üres helyiségből …
Majd az épületből is …
Felnézett a csillagos égboltra… oda, ahol a New Observert sejtette…
Egy darabig elmélázott… majd elővette a személyi egységét:
− Uraim! − kezdett bele köszönés nélkül. − Az akció teljes sikerrel zárult.
...
...
'Ez őrület!' − rázta meg a fejét.
És végre „visszatért” a valóságba.
− Bármi történjék, ne mozdulj! − parancsolt a még mindig hátráló lányra…
És óvatosan kimért mozdulatokkal közé és a jó kétszázötven kilós fekete medve közé állt.
Teljesen mozdulatlanul.
Ami egy bizonytalan érzés erejéig úgy tűnt neki mintha lenyűgözné Sue-t.
És ebből erőt merítve egy számára örökkévalóságnak tűnő két-három percig farkasszemet nézett a baribállal…
Aztán az állat úgy tűnt megunta a dolgot.
Komótosan visszaereszkedett négy lábra… és eloldalgott.
Rob pár pillanatig még várt… majd lassan hátrafordult Sue felé…
És a mereven rászegeződő szempár körüli halott sápadt arc egyértelműen arról árulkodott, hogy ha nem tesz gyorsan valamit a lány el fog ájulni.
Óvatosan letérdelt mellé és gyengéden magához húzta a még mindig mozdulatlanul a földön ülő Sue-t.
Miközben egy pillanatra sem veszítette el a szemkontaktust.
A zöld szemek valósággal hipnotizálták.
...
És a repülőtér fényei is felsejlettek a távolban!
− May Day, May Day! Itt a Sierra Echo Charlie kettőszáz-négy − ordította bele a rádióba. − Leszállni, vagy lezuhanni szeretnék a lehető legközelebbi kifutóra!
− Ember, mi a kénköves poklot keres itt, ebben az ítélet időben?! − az „őrült” pilótán megdöbbent légi irányító szabályosan bejelentkezni is elfelejtett.
Amitől Balunak végképp elgurult a gyógyszere:
− Mondja, maga csökkent munkaképességű?! Mondjuk süket?! LE SZERETNÉK SZÁLLNI! − az utolsó mondatot már szinte beleüvöltötte az éterbe...
...Eric Daniue elgondolkodva meredt maga elé. Az imént elhangzottak alapjaiban változtatták meg az álláspontját.
Azt az álláspontot, amely számára amúgy is nagyon régóta értelmét vesztette.
Hiszen kénytelen-kelletlen de már évekkel ezelőtt be kellett látnia, hogy az oly hatékonyan működő Illuminátusnak igenis szüksége van egy ellenpólusként funkcionáló Szövetségre.
'Gyanítom, ugyanerre a következtetésre juthatott Martinez is.' − sejtette meg végre az igazságot. − 'Amihez pedig elengedhetetlen, hogy ne legyenek behozhatatlan előnyök egyik fél kezében sem.'
Lassan megfordult… és kisétált az immáron üres helyiségből …
Majd az épületből is …
Felnézett a csillagos égboltra… oda, ahol a New Observert sejtette…
Egy darabig elmélázott… majd elővette a személyi egységét:
− Uraim! − kezdett bele köszönés nélkül. − Az akció teljes sikerrel zárult.
...
...
'Ez őrület!' − rázta meg a fejét.
És végre „visszatért” a valóságba.
− Bármi történjék, ne mozdulj! − parancsolt a még mindig hátráló lányra…
És óvatosan kimért mozdulatokkal közé és a jó kétszázötven kilós fekete medve közé állt.
Teljesen mozdulatlanul.
Ami egy bizonytalan érzés erejéig úgy tűnt neki mintha lenyűgözné Sue-t.
És ebből erőt merítve egy számára örökkévalóságnak tűnő két-három percig farkasszemet nézett a baribállal…
Aztán az állat úgy tűnt megunta a dolgot.
Komótosan visszaereszkedett négy lábra… és eloldalgott.
Rob pár pillanatig még várt… majd lassan hátrafordult Sue felé…
És a mereven rászegeződő szempár körüli halott sápadt arc egyértelműen arról árulkodott, hogy ha nem tesz gyorsan valamit a lány el fog ájulni.
Óvatosan letérdelt mellé és gyengéden magához húzta a még mindig mozdulatlanul a földön ülő Sue-t.
Miközben egy pillanatra sem veszítette el a szemkontaktust.
A zöld szemek valósággal hipnotizálták.
...